Mamma!
Hur börjar historien?
Den börjar som så många historier.
Med en pojke.
För gammal för att vara ett barn.
För ung för att vara en man.
Och en mardröm.
SJU MINUTER EFTER MIDNATT
DOMPERIDON
Det har två grundläggande konstanter.
Det är e, basen för den naturliga logaritmen.
Det är ett tal. Ett tal som uppstår ur frågan:
"Vilken är den matematiska funktion eller företeelse" -
- "som beskriver saker där förändringstakten"...
VI SES EFTER SKOLAN SOM VANLIGT
Om ni räknar ut det matematiskt, får ni den här grundläggande konstanten.
Conor...
Hur är det, Conor? Du ser trött ut. Får du tillräckligt med sömn?
Ja, jag mår bra.
- Om du vill prata nån gång... - Jag mår bra.
Okej.
Titta framåt, allihop!
Pi är förhållandet mellan en cirkels omkrets...
- Försiktigt, O'Malley. Du kan ramla. - Är du full?
Han får be morsan trösta!
Du sitter alltid i din egen drömvärld.
Vad är det som är så intressant där?
Upp med dig!
Du har varit en duktig gosse.
Kom ihåg, O'Malley. Duktiga gossar tjallar inte.
Hej, Con.
Hej, mamma.
- Vad är det där? - En överraskning.
Är det en VCR?
Den är mycket bättre än en VCR. Det är din morfars gamla filmprojektor.
- Så där. - Om du ändå fått träffa honom.
- Vem då? - Morfar.
Han fick till och med mormor att mjukna.
Nu så.
Vilka skitstövlar.
Varför försöker de döda King Kong?
Folk gillar inte det de inte förstår.
De blir rädda.
King Kong kunde mosa dem allihop.
Slå sönder dem i miljoner bitar.
Pang...
Conor...
Mamma?
Jag har kommit för att hämta dig, Conor O'Malley.
Varför flyr du inte? Varför springer du inte till mamma?
Låt henne vara! Jag är inte rädd för dig!
Jag kommer att hälsa på dig igen.
Och jag ska skaka väggarna tills du vaknar.
Och sen ska jag berätta tre historier.
Berätta historier?
Ja, jag ska berätta tre historier.
Och när jag är klar ska du berätta en fjärde för mig.
- Jag vet inget om historier! - En fjärde historia som är sanningen.
- Vad menar du? - Sanningen du döljer.
Sanningen du drömmer.
- Din mardröm. - Nej.
- Den ska vara din sanning. - Och om jag vägrar?
Åh, Con... Jag sov.
Du borde ligga i din egen säng.
Bara fem minuter.
- Det är inte sant. - Jo.
- Kom igen... - Bara fem minuter, jag lovar.
Fem minuter.
Natti, natti.
Jag respekterar det.
Din far hade inte velat att han släpades i väg till USA -
- för att leva med en främmande kvinna. Vi måste prata om det här nu.
- Hej, Con. - Där är han ju.
- Varifrån har du fått de här? - Från ett trevligt äldreboende.
Det ska tömmas för att byggas om till lägenheter.
Din mamma behöver en kopp te. Grönt, inget socker. Ingen mjölk i mitt.
- Vad tycker du? - Han älskar det.
- Gå nu. - Okej.
Fortsätt, prova en annan.
Du kan inte bara låta det gå, Lizzie. Du måste fatta vissa beslut.
Jag fattar alla beslut jag kan -
- och jag bestämmer när jag ska prata med Conor.
Gå och hjälp Conor med teet, innan jag blir tokig.
- Du och jag måste prata. - Jag håller på och gör te.
- Jag gör te, sa jag. - Vi måste...
- Jag är inte fienden. - Jag vet varför du är här.
Jag är här för att småpojkar inte ska torka bänkar utan att någon ber dem.
- Vill du göra det? - Var inte näsvis.
Hon mår alltid dåligt efter behand- lingen. Hon mår bättre i morgon.
Det kommer att verka så. Hon måste prata med dig.
Prata med mig om vad då?
- Att du ska bo hos mig. - Aldrig!
- Conor, om mamma... - Det finns inget om!
Hon kommer att bli bättre, och då kan du åka hem.
Lizzie?
Lizzie! Herregud!
Vänta lite, vänta lite. Var är medicinen?
Conor! Conor!
Jag är här. Andas djupt.
Snälla Conor, ge mig medicinen. Skynda dig.
Den kommer. Den kommer.
Såja.
Andas djupt.
Det är bra nu.
- Rör ingenting, bara. - Jag gör mitt bästa för att låta bli.
Vårt samtal är inte över, unge man.
Det är det visst.
Mamma!
Varför dröjde du så? Det är dags för mig att berätta den första historien.
Jag behöver ingen historia, bara en bussbiljett till mormor.
Det är dags för mig att... Vart är du på väg?
Du ska lyssna på mig! Jag är lika gammal som marken...
- Vad vet du om nånting? - Jag vet allt om dig, Conor O'Malley.
Nej. Då skulle du veta att jag inte har tid att höra på dumma historier -
- från ett dumt träd som bara är en dröm.
En dröm? Vad är en dröm?
Hur vet man att det inte är allt annat som är en dröm?
Strunt i det.
- Jag sökte upp dig för jag trodde... - Att jag skulle besegra dina fiender.
- Döda drakarna. - Åtminstone hjälpa mig med mormor.
- Men du vill bara berätta historier. - Om hur jag besegrade mina fiender.
Historier om hur jag dödade drakar.
Låt mig berätta om när jag kom gående.
Låt mig berätta om slutet för en ond drottning -
- och hur jag såg till att hon aldrig syntes till igen.
- Sätt igång, då. - Bra.
- Vad ser du? - Ingenting. Det är blad i vägen.
Använd din fantasi, Conor O'Malley.
Vad ser du?
- Jag ser en ljusstrimma. - Ja. Och?
- Nej, det är vatten. Vattenfärg. - Fortsätt titta.
- Oj... - Ja, verkligen.
För längesen, innan det här blev en stad med vägar, tåg och bilar -
- var det ett kungadöme.
Vi har ju inte ens ett snabbköp.
Ett blomstrande kungadöme med en vis kung som skänkt folket fred.
Men freden hade krävt sitt pris.
Kungen hade förlorat alla sina tre söner i strid, mot jättar.
Mot drakar.
- Mot arméer ledda av trollkarlar. - Det låter rätt sagoaktigt alltihop.
Så sa du inte om du hört skriken från en man dödad av ett spjut.
Drottningen förmådde inte bära förlusten av alla sönerna...
...och lämnade kungen ensam med sin enda återstående arvinge -
- hans föräldralösa sonson.
Prinsen vann rikets kärlek med sitt hjältemod och sitt goda hjärta.
Hans folk älskade honom.
Vår blivande kung!
Han var nästan man när hans farfar tog sig en ny hustru.
Kungen blev sjuk, och ryktet spred sig att hon var en ond häxa -
- och att hon ville ta över tronen genom att förgifta kungen.
Några veckor senare...
...dog kungen.
Prinsen var för ung för att ta kungens plats -
- så enligt lagen skulle drottningen regera i ännu ett år.
Framtiden var oviss.
Under tiden hade prinsen skänkt bort sitt hjärta.
Hon var vacker och klok, och trots att hon bara var en bonddotter -
- såg riket med blida ögon på partiet.
Emellertid trivdes drottningen med att vara drottning.
Vad vore ett bättre sätt att förbli det än att gifta sig med prinsen?
Va? Vad äckligt! Hon var hans farmor!
Styvfarmor. Och fortfarande en ung, vacker kvinna, glöm inte det.
Men prinsen tyckte inte heller om idén.
Han tog med sig bonddottern, och de red bort i natten.
De stannade för att vila under en idegran.
Det är du.
Nästa morgon vaknade prinsen.
"Vakna, min älskade", sa han.
Men bonddottern rörde sig inte.
- Det var då prinsen såg blodet. - Blodet?
Någon hade dödat hans älskade under natten.
"Drottningen!", ropade han. "Drottningen har mördat min brud!"
Fulla av raseri och hämndlystnad gjorde byborna uppror.
Det var då jag kom gående.
Drottningen syntes aldrig till igen.
Bra! Hon förtjänade det.
- Kan du inte hjälpa mig med mormor? - Historien är inte slut än.
Jag bar drottningen så långt bort att folket aldrig skulle hitta henne.
Till en by vid havet där hon började ett nytt liv.
Men hon dödade bonddottern! Hur kan du rädda en mördare?
- Du är ett monster. - Jag sa aldrig att hon dödade henne.
Jag sa bara att prinsen sa att det var så.
Prinsen somnade aldrig den kvällen...
...utan väntade tills flickan var försjunken i sina drömmar -
- och satte sen sin verkliga plan i verket.
Va?
Han visste att det skulle starta en brand som skulle förtära drottningen.
- Det är en hemsk historia! Och ljug! - Den är sann.
Mycket som är sant känns som ljug.
Kungadömen får de prinsar de förtjänar.
Bonddöttrar dör utan orsak, och ibland förtjänar häxor att räddas.
Ganska ofta, faktiskt. Du skulle bli förvånad.
Så den goda prinsen var en mördare -
- och den onda drottningen var ingen häxa?
Jo, drottningen var förvisso en häxa -
- och kunde mycket väl ha varit på väg att göra mycket ont. Vem vet?
- Varför räddade du henne, då? - Därför att hon inte var nån mördare.
Hon hade inte förgiftat kungen. Han hade bara blivit gammal.
- Åkte prinsen nånsin fast? - Nej. Han blev en högt älskad kung.
Och han regerade lyckligt till slutet av sitt långa liv. Jadå...
Jag förstår inte. Vem är den goda?
Det finns inte alltid en som är god.
Inte heller en som är ond. De flesta är någonstans mittemellan.
Hur ska det här rädda mig från mormor?
Det är inte henne du behöver räddas från.
Det finns alltid två sidor av en historia. Känner ni till uttrycket:
"Det rinner av mig som vatten på en gås"?
Nästa gång någon säger något som sårar er...
Bra, du är hemma.
Din mamma är där uppe. Hon vill prata med dig.
Din far kommer på söndag.
Kommer pappa hit, från Amerika?
Gå nu, hon väntar.
Och packa en väska. Du ska bo hos mig några dagar.
Gå nu!
Det där trädet är fantastiskt.
Det har stått här i tusentals år.
Vad tycker du? Mormor försöker visst göra om mig till Tina Turner.
Hon måste vara ett fan.
Varför ska jag bo hos mormor?
Ska du tillbaka till sjukhuset?
Kom här, Con.
Den här senaste behandlingen fungerar inte som den ska.
Så de ska justera den, pröva något annat.
- Är det allt? - Ja.
Är du säker?
Jag är säker.
För...
Du kan berätta för mig.
Du...
Allt kommer att bli bra.
Du ska få se.
Pang, rakt i magen.
Vänta på oss. Vart ska du?
- Rör honom inte. - Vad menar du?
Rör honom inte, sa jag!
O'Malley och jag har en överenskommelse.
Jag är den enda som får röra honom. Eller hur?
Säg nu...
Varför är du alltid där och tittar på mig när jag vänder mig om?
Det börjar bli lite konstigt, eller hur?
- Förlåt, det där var lite hårt. - Du har ingen vidare dag.
Jag har en husvisning.
Du får lov att vara ensam här tills din pappa kommer.
Jag är inte fem år.
Det här är korrekt tid. Inte den på din telefon eller på din dator.
Inte ens på nyheterna. Den var min mammas.
Din gammelmormors. Den har hållit tiden felfritt i över hundra år.
Con, ta upp din ryggsäck!
Din far får inte tro att jag låter dig bo i en svinstia.
Det är knappast nån risk.
När ni är på sjukhuset -
- märker kanske inte din far hur trött din mamma blir -
- så vi måste se till att han inte stannar för länge.
Inte för att det nånsin hänt.
Inga ägg. Du har redan ätit ägg två gånger den här veckan.
Om du blir hungrig finns det spenat i kylen som du kan ångkoka.
Rör ingenting.
Jag ska göra mitt bästa för att låta bli.
Bingo!
Pappa.
- Hur är det, Con? Du ser trött ut. - Jag mår bra.
Mamma får en ny medicin som ska göra henne bättre.
Hon åker in på sjukhus varannan vecka och...
...de pumpar in medicinen i blodomloppet.
Hon mår illa i några dagar, men sen blir det bättre.
Din... syster mår bättre.
Halvsyster.
Ja. Det vore fint om du fick träffa henne.
Jag har pratat med din mormor om att ta med dig till L.A.
- Vill du att jag kommer till L.A.? - Javisst. Det skulle du väl tycka om?
Över jul, så att du är tillbaka när skolan börjar.
- Bara på besök, menar du? - Ja, det vore jättekul.
Jag vill inte bo med mormor. Det är en gammal tants hus med tantsaker.
Man får inte röra nåt eller sitta nånstans. Inte stöka till det minsta!
Jag vill ha mitt eget rum med mina egna saker.
Det skulle du inte få hos oss. Vi tre ryms knappt.
- Conor. Din släkt, dina vänner... - Det är som ett museum.
Allt finns här, okej? Det vore orättvist att ta dig med.
- Orättvist mot vem? - Conor...
Din mormor är visst inte hemma än.
Ibland åker hon till sjukhuset sen jag lagt mig. Hon får sova i en stol.
Mormor är inte elak bara för att hon inte gillar mig.
Du avslutar aldrig nåt, säger hon.
Hon har rätt att tycka vad hon vill.
- Hur länge tänker du stanna? - Så länge jag kan.
Vad menas med det?
Vi är inte rika, och amerikaner har inte mycket semester.
- Du är inte amerikan. - Nej, men jag bor där nu.
Jag kommer tillbaka, och du hälsar på över jul.
- I ert pyttehus där jag inte får rum. - Conor...!
Varför kom du hit?
Conor, vänta!
Vi ses i morgon, okej?
Vi har gott om tid!
Nej!
Som förstörelse betraktat var det där synnerligen ynkligt.
- Nu ska jag berätta en historia till. - Lika dålig som den förra?
Den slutar med förintelse.
Den handlar om en man som bara tänkte på sig själv.
En man som inte var så generös som han borde och blir hårt straffad.
Historier är inte verkliga. De hjälper inte.
Historier är vilda varelser.
Vem vet vilken förödelse de kan ställa till med om de släpps lösa?
Okej.
Sätt igång, då.
Bra.
För 150 år sedan kom framtiden.
Fabriker växte upp som ogräs.
Träd föll, floder svartnade och himlen kvävdes av rök och aska.
Men det fanns fortfarande grönska om man visste var man skulle leta.
I stadens utkant bodde en envis man som vägrade förändras.
Han handlade med gamla läkemedel:
Örter, bark och brygder gjorda på bär och blad.
Byborna kallade honom "apotekaren".
- Vadå? - Apotekaren. Det är ett gammalt ord.
Jag förstår.
Det fanns också en ung präst i byn, en upplyst och godhjärtad man -
- som bara ville sin församlings bästa.
Han predikade mot apotekarens arbete, och dennes dåliga humör och girighet -
- gjorde att många hörsammade predikningarna.
Hur mycket han än försökte hjälpa byn gick hans affärer sämre.
Det gjorde honom bitter.
På prästgårdens mark växte det också en idegran.
- Det är kullen där du bor. - Idegranen är störst av helande träd.
- Hur så? - Dess bär och bark sjuder av liv.
- Den kan bota nästan vad som helst. - Är det sant? Vad som helst?
Vad som helst som kan botas om blandningen görs av rätt apotekare.
Apotekaren suktade efter idegranen, men för att skörda det han ville åt -
- måste han hugga ner den, och det tillät inte prästen.
Prästen hade två döttrar som var hans ögonstenar.
Han var en kärleksfull far som skulle ha gjort allt för dem.
Men en dag drabbades båda flickorna av en fruktansvärd sjukdom.
Och inget som prästen gjorde hjälpte. Inget botemedel från moderna läkare -
- inga böner, ingenting.
Han hade inget annat val än att söka upp apotekaren.
"Kan du inte hjälpa mina döttrar?" bad prästen.
"Rädda två oskyldiga flickor?"
"Varför skulle jag det?" sa apotekaren.
"Du har omintetgjort mina affärer" -
- "och nekat mig idegranen, min bästa källa till läkande."
"Du kan få idegranen", sa prästen. "Jag ska predika till din fördel."
"Jag gör vad som helst, bara du räddar mina döttrar."
"Skulle du ge upp allt du tror på?" sa apotekaren.
"Om det kunde rädda dem skulle jag ge upp allt!"
"Då finns det inget jag kan göra för att hjälpa dig."
Nästa morgon dog prästens döttrar.
- Va? - Den natten kom jag gående.
Bra! Han förtjänar att bli straffad.
Så sant! Strax efter midnatt hade jag slitit upp prästens hem från grunden.
Prästen? Vad menar du? Det var apotekaren som var ond.
Han var girig och oförskämd, men han botade människor. Vad var prästen?
En trons man utan tro.
Tron är hälften av allt läkande.
Tron på botemedlet, på framtiden som väntar.
Ens tro är värdefull, så man måste vara försiktig med vad man tror på -
- och på vem.
Säg mig, vad ska jag förstöra härnäst?
- Va? - Det är högst tillfredsställande.
Kom igen, säg! Vad ska jag förstöra?
- Slå av skorstenen. - Skorstenen.
- Och sen? - Kasta i väg deras sängar.
Slå sönder möblerna!
- Krossa fönstren! - Fönstren...
Krossa dem själv.
Kom igen.
Hårdare, Conor O'Malley! Kom igen!
Så där, ja!
Ja!
Det känns bra, eller hur? Ja!
Mormor...
Mormor. Mormor!
Mormor, snälla...
Mormor?
- Gillar du dem stekta på ena sidan? - Vad gör du här?
Vad tror du?
Din mormor ringde tidigt i morse.
Hon har åkt till sjukhuset för att träffa mamma. Hon har blivit sämre.
- Jag måste få träffa henne. - Kanske en liten stund i eftermiddag.
Jag ser hur ledsen du är.
Det var inte meningen. Jag vet inte vad som hände.
- Det finns värre saker. - Vad menar du?
- Tänker du inte straffa mig? - Vad vore det för mening med det?
Jag måste säga att du var otroligt grundlig.
CONOR 5 ÅR
En gömd skatt!
Det måste vara filmerna din mamma skickade när jag hade flyttat.
Varför flyttade du?
Vi var unga, för unga. Vi hade stora drömmar...
- Vad då för drömmar? - Mamma ville gå på konstskola.
- Är det sant? - Ja, men det blev inte av.
Vad hände?
Hon blev gravid med mig.
Mamma ångrade aldrig att hon fick dig. Hon var bara glad.
Hon ångrade bara att hon gifte sig med mig.
- Varför gifte hon sig med dig? - För att jag är snygg.
Mamma var fantastisk, det är hon än. Och vi var kära.
Jag älskar henne fortfarande, men du förstår...
Kärlek räcker inte. Det bär en inte vidare.
Ni fick inte leva lyckliga i alla där?
Nej, men sånt är livet.
De flesta lever bara trassligt i alla sina där. Och det är okej.
Men jag är glad att du brås på henne.
Mrs Chandler...
Utbildning är viktigt!
- Ni drar i mig åt alla håll. - Tänker du ta honom ur skolan?
Tack.
- Vill du ha nåt att äta, grabben? - Sluta kalla mig grabben.
Visst.
Förlåt, Lizzie.
- Vem var gubben i kostym? - Bara...
- Inget. - Vad hände i morse?
Inget.
Det är bra.
Jag reagerade dåligt, bara.
De ska pröva en sak till, en medicin som gett väldigt bra resultat.
Varför prövade de inte den från början?
Man tar den när det andra inte fungerar.
- Betyder det att det är för sent? - Visst inte.
Är du säker?
Jag tror på vartenda ord jag säger.
Tron är halva läkandet.
Tron på botemedlet, tron på framtiden som väntar.
Ja.
Du vet trädet som jag alltid tjatar om?
Den här medicinen är gjord av såna träd.
- Är den? - Ja.
- Allvarligt? - Vi kunde ha huggit ner det.
Men inte det.
Det är vår vän.
Var är du?
Jag är här.
Kan du göra mamma frisk?
Om din mamma kan botas, kommer idegranen att göra det.
Är det ett ja?
Du vet inte varför du kallade på mig.
Jag kallade inte på dig! I så fall var det för mammas skull.
Var det?
Inte för dina dumma historiers skull.
Än är det inte dags för den tredje historien, men snart.
Efter det ska du berätta din historia.
Nej!
Nej, inte det här! Det är bara en mardröm!
Nej, snälla!
Det är inte min sanning!
Det är vad som kommer att hända.
Jag vill veta hur det blir med mamma.
Du slösar bort den dyrbara tid du fått.
Vänta! Vart ska du? Du är ett helande träd, du måste hela!
Och det ska jag.
Conor, jag kommer tillbaka, jag lovar.
Och du kommer till L.A. över jul.
- Jag vill inte lämna mamma ensam då. - Medicinen mamma tar...
- Kommer att göra henne frisk. - Nej, troligen inte.
- Det är ett sista desperat försök. - Hon kommer att bli frisk.
- Det måste vara därför det kom. - Som vad kom?
Monstret. Det kommer 12.07. Först trodde jag att det var en dröm...
Sluta nu. Jag är ledsen att du måste gå igenom det här.
Men du måste vara modig.
Förstår du?
Kom nu. Kom nu.
- Jag kommer tillbaka så fort jag kan. - Tänk om det inte är snabbt nog?
- Conor... - Det är okej.
- Vad är okej? - Bara... Du behöver inte.
Titta. Ser du? Ser du?
Kan du vinka? Kan du se honom?
Nu vinkar vi till mormor.
Hej, mormor! Kan du säga hej till mormor och mamma?
- Hej. - Din mormor. Såja.
Mamma har hört den ofta.
Okej, är du beredd? Con, kom och titta här.
Con, titta.
- Hej, mormor. - Mamma och...
Så där. Vi ritar en teckning åt dig, mormor.
Och sen blandar vi. Vad är det för färg?
- Brun. - Ja!
- En härlig, sörjig brun färg. - Men vi har brunt här.
Det stämmer.
Vad ser du?
Vad är det där?
- Vad är det? - Ögonen.
Ögonen, just det. Livet finns alltid i ögonen.
Om du kan fånga det, blir du en riktig konstnär.
Ja.
Titta.
Så här ritar vi ögonen.
Det är här ögonen speglar ljuset.
Då ser vi livet i ögonen, ser du?
Gör det igen.
Det är liv.
Kanske om vi tar en penna...
...så kan du rita här.
Vill du försöka?
Visa hur man gör.
Titta, Con.
Det där är hans hår, och det här är hans ögonbryn.
Där är ögonen.
Titta, där är munnen.
Där är hans mun, han är jättearg.
Ser du?
Titta!
Och sen börjar vi rita ett ansikte.
Och sen... där har vi vårt monster.
Där är monstret! Titta på monstret.
Nu tar vi av den här och tar på något varmt.
Väldigt långsamt.
Så där, ja.
Såja.
Vi ska ha ett 30-minutersprov på det vi har gjort de senaste två veckorna.
Om ni har repeterat blir det inga överraskningar.
Om ett ögonblick ber jag er att vända på papperen.
Inget prat på 30 minuter.
Jag vill ha total tystnad, för ni ska använda hjärnorna, inte munnarna.
De 30 minuterna börjar nu. Lycka till.
Jag tror att jag äntligen har kommit underfund med dig.
Efter så lång tid...
Allt du letar efter är nån som sparkar in skallen på dig.
Men vet du vad? Det är inte jag längre.
Adjö, O'Malley. Jag ser dig inte längre.
Nu är du osynlig för mig också. Hoppas att din mamma blir bättre.
- Varför dröjde du så? - Det är tid för den tredje historien.
Det var en gång en osynlig man -
- som började tröttna på att inte bli sedd.
Han var egentligen inte osynlig.
Folk hade bara vant sig vid att inte se honom.
En dag stod den osynlige mannen inte ut längre.
Han undrade hela tiden:
"Om ingen ser en, finns man då över huvud taget?"
Vad gjorde den osynlige mannen?
Han kallade på ett monster.
Jag vet inte ens vad jag ska säga om det.
Han hamnade på sjukhus! Hans föräldrar hotar med stämning.
- Det var inte jag. - Vad sa du?
Det var inte jag.
Jag är inte osynlig!
Det finns bättre sätt att bli sedd!
Jag är inte osynlig! Hör du det?! Jag är inte osynlig!
Skolans regler föreskriver omedelbar avstängning.
Men hur skulle jag kunna göra det och betrakta mig själv som lärare?
Gå tillbaka till klassrummet. Vi ska prata om det här, men inte i dag.
Tänker ni inte bestraffa mig?
Vad vore det för mening med det?
Jag ska ge ett exempel på känslomässigt välbefinnande.
Ni vet hur svårt det är att säga nej ibland.
Hur skönt det känns när man äntligen vågar göra det.
Vad beror det på?
Följer du inte med in?
Jag finns här.
Vad har du gjort med händerna?
Det är nu vi ska prata, va?
På sista tiden har alla velat prata.
Con...
Titta på mig.
Jag pratade med doktorn i morse.
Den nya behandlingen fungerar inte.
Den från idegranen?
Ja.
- Hur kan det komma sig? - Det har gått så fort.
- Fortare än väntat. - Hur kommer det sig?
- Jag vet inte. - Den måste fungera.
Vad händer nu? Vad blir nästa behandling?
Jag är så ledsen.
Jag har aldrig varit mer ledsen över någonting i mitt liv.
Det är okej att du är arg, Con.
Det är faktiskt det.
Jag är också ganska arg, ärligt talat.
Men Con...
Hör du på?
En dag...
Om du ser tillbaka och har dåligt samvete för att du var så arg -
- att du inte ens kunde prata med mig, ska du veta att det var okej.
Att jag visste.
För jag vet allt du behöver berätta för mig utan att du behöver säga det.
Och om du behöver slå sönder saker...
...slå sönder dem!
Slå sönder dem ordentligt, och jag kommer att finnas hos dig.
Jag önskar att jag hade hundra år.
Hundra år jag kunde ge till dig.
Vakna!
Vakna! Vakna!
Vakna! Jag struntar i vad klockan är!
Du ljög!
Vakna! Vakna!!
Jag behöver dig nu!
- Du gör dig illa om du fortsätter. - Hon blev inte bättre, som du sa!
- Gör henne bättre! - Conor!
- Det var du som kallade på mig. - För att rädda henne! Läka henne!
- Jag kom inte för att läka henne. - Jo!
- Jag kom för att läka dig. - Det är inte jag som behöver läkas!
Hur många gånger ska jag behöva säga det?!
Det är mamma som...
Hjälp mig.
Det är dags för den fjärde historien.
- Nej! Snälla, ta mig härifrån! - Det är dags för din mardröm.
- Jag måste tillbaka till mamma! - Hon är redan här.
Nej! Mamma, gå härifrån!
Jag mår bra, älskling. Det är ingen fara.
Mamma, spring!
Mamma!
Conor!
Mamma!
Conor!
Mamma!
- Mamma! - Conor!
- Mamma! - Släpp inte taget!
Conor!
- Conor! - Mamma!
Conor!
Mamma!
Här är den fjärde historien. Här är Conor O'Malleys sanning.
- Här är din mardröm. - Mamma!
Snälla...
- Conor! - Mamma! Mamma!
Mamma!
Det är då jag vaknar.
- Det är då jag alltid vaknar. - Historien har inte berättats än.
- Jag måste träffa mamma! - Hon är inte här längre.
Hon föll och jag tappade taget.
- Vänta lite! Säg sanningen! - Nej!
- Säg sanningen, om du vill härifrån. - Jag förstår inte vad du menar!
Berätta den fjärde historien. Berätta din mardröm innan det är för sent.
- Nej! - Jo, Conor. Säg mig sanningen.
- Då dör jag! - Du dör om du inte gör det.
Säg sanningen! Sanningen, Conor O'Malley!
Berätta sanningen, pojk! Säg sanningen!
- Säg sanningen! Säg sanningen! - Nej!
- Säg sanningen! - Jag vill att det ska vara över!
Jag står inte ut med att veta att hon ska dö.
Jag vill att det ska vara över. Jag lät henne falla. Jag lät henne dö.
Det där var modigt, Conor.
Du sa det till sist.
Varför dödade det mig inte?
Jag förtjänar att bli straffad. Jag förtjänar det värsta.
Gör du?
Jag har hela tiden vetat att hon inte skulle klara sig.
Hon sa hela tiden att hon var på väg att bli bättre -
- för det var det jag ville höra.
Och jag trodde på henne.
Fast egentligen inte.
Jag började tänka på hur mycket jag ville att det skulle vara över.
Jag stod inte ut med tanken på hur ensam jag skulle känna mig.
En del av dig önskade att det skulle ta slut, även om du förlorade henne.
Jag släppte taget om henne. Jag kunde ha hållit fast längre.
Men jag släpper alltid taget.
Och det är din sanning, Conor O'Malley.
Men jag vill inte att den ska vara det. Nu är den verklighet.
- Hon dör, och det är mitt fel. - Och det är inte alls sanningen.
Du önskade bara att smärtan skulle ta slut.
- Den mänskligaste önskan av alla. - Fast jag menade det inte.
Jo, det gjorde du, men samtidigt inte.
Hur kan båda vara sanna?
Hur kan en älskad prins vara mördare?
Hur kan en apotekare vara argsint men samtidigt rättänkande?
Hur kan osynliga göra sig mer ensamma genom att bli sedda?
Jag vet inte. Jag har aldrig förstått dina historier.
Människor är komplicerade. Ni tror på tröstande lögner -
- fast ni vet den smärtsamma sanning som gör lögnerna nödvändiga.
I slutänden spelar det ingen roll vad man tycker.
Det är bara viktigt vad man gör.
- Vad ska jag göra, då? - Det du nyss gjorde.
- Tala sanning. - Är det allt?
Tror du att det är lätt?
Du var beredd att dö hellre än att tala sanning.
Jag är så trött.
- Så trött på allt det här. - Sov, då. Det finns tid.
- Är du säker? Jag måste träffa mamma. - Vi ska båda träffa henne i kväll.
- Kommer du att vara där? - Ja.
Det blir de sista stegen av min vandring.
Hur slutar den fjärde historien?
Sov...
Sov.
Tack, gode Gud! Conor!
Conor!
- Som jag har letat efter dig! - Jag måste göra en sak...
Vi måste åka nu!
Jävlar!
Mormor...
Förlåt.
För vardagsrummet och... allting.
Det spelar ingen roll.
Vet du, Conor, du och jag...
Vi är inte direkt gjorda för varann, eller hur?
- Nej, vi är nog inte det. - Det tror inte jag heller.
Men vi får lov att lära oss.
- Jag vet. - Du vet det, eller hur?
Naturligtvis gör du det.
Men det finns en sak vi har gemensamt. Din mamma.
Det har vi gemensamt.
Det är okej. Jag ser att ni hittade honom.
Tack.
Hej, min älskling.
Ja, jag är här.
Känner du min hand?
- Conor är också här. - Är han?
Här är slutet på historien.
- Jag är rädd. - Naturligtvis är du rädd.
Det kommer att bli svårt, mer än svårt.
Men du kommer att klara det, Conor O'Malley.
Stannar du här?
Jag finns här.
Vad ska jag göra?
Nu återstår bara för dig att säga den enklaste sanningen av alla.
- Jag vill inte att du ska dö. - Jag vet, älskling.
Jag vill inte att du ska dö!
Hur slutar den fjärde historien?
Med att pojken håller hårt i sin mor.
Och genom att göra det kan han äntligen släppa taget om henne.
Conor...
Det här är ditt rum nu. Jag har ställt i ordning det.
Tack.
Översättning: Charlotte Rieback Svensk Medietext